Sincronizare:  per_SEMPRE  Subs.ro Team @ www.subs.ro
Există un proverb arab care spune că doar trei lucruri dau măsura unui om:
calitatea de lider,
bogăţia şi nenorocirea.
Eu am avut şansa şi ghinionul de a face cunoştinţă cu toate trei.
Nu ştiu dacă asta face din mine un om bun sau rău,
ştiu doar că banii nu servesc la nimic atunci când trebuie să murim.
CARBON
Dv ştiţi câţi bani din TVA se evaporă-n fiecare an din ţara asta ?
- Nu. - Aproape 10 miliarde de euro.
5 LUNI MAI DEVREME Asta vă spune ceva sau nu ?
Tatăl meu a înfiinţat această firmă acum 30 de ani.
S-au scurs 10 ani de când o conduc
şi mă bat ca s-o menţin pe linia de plutire.
În pofida tuturor beţelor în roate pe care dv şi administraţia dv mi le puneţi,
n-am avut niciodată nici măcar o zi de întârziere.
Dle Roca, dv sunteţi un manager de firmă care are problemele lui, iar eu,
un inspector de la serviciul impozite ce are obligaţiile sale.
Vă las o săptămână la dispoziţie, nicio zi în plus.
Azi va fi ultima zi din existenţa mea
Ultima dată când închid ochii, Ultima mea tăcere
Am căutat îndelung soluţia la problemele astea
Asta-mi pare acum drept un lucru evident
S-a zis cu a fi o fotocopie, S-a terminat cu monotonia
Lobotomia
Azi, n-am să-mbrac nici cămaşa, n-am să-mi pun nici cravata
Nu mă voi duce la muncă, nu voi da mâna
Adio funcţionarilor de la birouri şi vieţilor lor ordonate
Dac-ai putea s-o ratezi pe a ta, asta le-ar conveni
Asta ş-ar face loc în creierul lor redus
I-ar consola-n mediocritatea lor
Adio reprezentanţilor şuncoşi
Care nu beau niciodată apă ca şi cum n-ar dori să se ude
Comercianţilor care miros a after-shave şi a iahnie de fasole
Scapă maioneză pe servietă, ş-ar hali-o
Adio contabililor boşorogi şi senili
Adio secretarelor debile şi discuţiilor lor sterile
Adio tinerelor cadre prospăt ieşite de pe băncile şcolii
Ce-ar face grămezi de cadavre ca să ajungă-n vârf
Adio tuturor acestor mari manageri
Încearcă să-ţi deschizi paraşuta aurită atunci când eşti azvârlit pe fereastră
Îşi câştigă mălaiul gros pe seama salariaţilor disperaţi
Şi pozează în fecioarele înspăimântate atunci când sunt răpiţi
Tuturor acestor fii ai cuiva, Fii ai unei târfe snoabe
Ce-şi împart 3 sferturi din bogăţiile globului
Adio acestor patroni, acestor ţopârlani îmburgheziţi
Ce profită ilicit de concediul compensatoriu ca să-şi plătească vacanţa de vară
Nono ! Nono ! Ce-i cu telefoanele astea mobile ?
Prietenii dv le-au lăsat acolo. Eric şi Simon.
- Cine a făcut asta ? - Eric şi Simon.
Au zis c-or să vă explice.
Bună dimineaţa, Sonia.
- Bună dimineaţa, dle. - E prevăzut un prânz de lucru la 12 ?
Da. Di Meco, de la sindicatul transportatorilor.
Aţi reţinut o masă la orele 13 la Paul Bert.
O anulaţi şi-i spuneţi lui Laurent să vină să se-ntâlnească cu mine în locul obişnuit.
- Ok, în regulă. - Şi cadoul pentru Lucien ?
Da, da, e bine. L-am lăsat în biroul dv.
Mulţumesc.
E-n regulă, întâlnirea a decurs bine ?
Rău.
Laurent, găseşte-mi pe cineva de la care pot împrumuta. Un investitor, nu contează cine.
Ştii că-s muncitor, voi da banii înapoi.
Antoine, sincer, nimeni n-o să-ţi împrumute în situaţia ta.
Şi ţinând cont de rezultatul tău financiar, imaginându-mi inclusiv
că piaţa nu mai suferă nicio cădere,
cât timp o să-ţi ia ca să returnezi banii ? 20 de ani ?
Deci unica ta soluţie...
îmi pare rău, dar trebuie să declari falimentul.
Uneori, a administra bine o firmă, înseamnă să ştii s-o închizi, la momentul potrivit.
Poftim. Am primit asta de la ministerul de finanţe.
N-am putut nici măcar s-o mai citesc.
"În contextul punerii în aplicare a protocolului de la Kyoto..."
"...435 de cote de CO2 pentru o valoare de 13747,49 euro."
"Preînscriere în registru."
Ok, ştiu. Comisia de la Bruxelles
e cea care a atribuit cote de reziduuri de CO2, drepturi de poluat, dacă preferi aşa.
În linii mari, o firmă care a produs mai puţine reziduuri decât cota alocată ei,
ca a ta, începând cu anul ăsta de când ţi-ai trecut camioanele pe GPL,
are dreptul de, de a le revinde, de a-şi revinde surplusul unităţilor poluante
- care şi-au depăşit surplusul, dacă vrei. - Asta ce vrea să-nsemne ?
Păi, asta-nseamnă că sunt nişte bani care-ţi revin şi pe care-i poţi recupera.
Nu-ţi va salva firma, ăh ? Dar...
e exclus să îi faci cadou acelor nenorociţi.
Haide, treci.
Bună seara.
Sper că ai un motiv bun ca să-ţi justifici întârzierea ?
Un million de euro datorii neplătite,
plus fiscul şi banca pe cap, sunt un motiv suficient pentru dv ?
Afacerile se mânuiesc cu prudenţă, cu
spirit autoritar şi sfaturi bune.
Ar trebui să-l reciteşti pe Cicéro înainte de a te lansa în operaţiuni financiare
ale căror consecinţe dezastruoase nu le-ai cântărit bine.
Un bun patron de PME (PME=întreprinderi mici şi mijlocii),
e un patron capabil să-şi angajeze întreaga putere financiară în firma sa.
E cel care exercită funcţii reale şi unice
de responsabilitate şi gestiune.
Cel care-şi pune-n joc cunoştinţele
şi, în caz de eşec, onoarea.
Nu-s convins că tu te poţi lăuda că reuneşti toate aceste calităţi.
Tată.
Soţul tău e un incapabil, Dana, şi tu o ştii.
Pe ce te bazezi ca să ieşi din situaţia asta ?
V-am cerut deja să-ncetaţi să mă mai insultaţi în faţa soţiei şi băiatului meu.
Soţia ta e înainte de toate fata mea
iar fiul tău, nepotul meu.
Ideea de a mi-i imagina într-o situaţie precară, din vina ta,
mă autorizează să-ţi vorbesc cum mi se pare de cuviinţă.
Că asta-ţi place sau nu.
Tu, nu spui nimic.
Te rog frumos.
- Shabbat shalom. - Antoine.
Arată cărţile, haide.
- Haide, e rândul tău. - Haide, măreşte miza.
Eu zic pas.
- Renunţi ? - Da. Şi eu la fel.
- Haide, risc totul. Mi se rupe. - Şi eu la fel.
- Normal ? Eşti sigur ? - Păi da.
- Contabilul ăsta neînsemnat de rahat... - În mă-ta !
... care ţi-o bagă pân' la plăsele.
Ai luat banii pentru studiile puştiului meu, ştii asta.
De ce ? O să studieze puştiul tău ? Eşti sigur că-i al tău ?
Wizman, reacţionează.
Nu te lăsa dus de val.
- La ce uiţi ? - O cunoşti ?
- Da' nu, frate. - De ce ? Cine e ?
- Nu delira. E Noa Van Stricht. - Noa cum ?
Van Stricht.
E fotomodel. Apare în reviste.
Tu nu contezi. Eşti lefter, n-ai să i-o tragi nicicând, amice.
Şi el, cine e ?
Tipul ăla, aici, e bosul. E marele patron.
Ştii de ce sărbătoresc acolo ?
Sărbătoresc pentru că mâine, TVA-ul creşte cu un punct.
Şi un punct înseamnă 2 milioane de euro pe an,
fără să facă nimic, îmi pun capul pe butuc.
Îmi pun capul pe butuc !
- El cine e ? - Pe tipul ăla-l cheamă Atlan.
Atlan are toate magazinaşele ce vând telefoane mobile din Paris.
Şi zeci de firme fictive ce cumpără celulare fără taxe din Italia,
pe care le aduce cu toate taxele incluse
la propriile lui magazine fără să plătească TVA.
Despre ce tot vorbim aici ? Trage ţeapă statului şi-ncasează 30 de milioane pe an.
- 30 de milioane de euro ? - 30 de milioane !
- Cum de ştii asta ? - Mama noastră îi serveşte drept doică.
Da, doică. Ea-i administrează mălaiul, însă doar mălaiul.
Şi-mpreună cu Simon, îi ducem valizele.
Nu mai judeca, tu ! Da' bineînţeles că suntem cărăuşi de valize.
Trebuie neapărat să ne asumăm riscuri
dacă n-am studiat ca să ne ocupăm de propriile hobiuri.
Antoine n-are studii. Nu i-o trage nimănui. Şi munceşte onest.
Tu vii pe aici ?
Mda, din când în când.
Ăh...
Antoine Roca, un amic de-al meu.
- Bună seara. - Simon, fratele meu.
Şi Kamel. Practicăm boxul împreună.
Treci pe la mine, am primit marfă din cea bună.
Tu practici boxul ?
O seară plăcută, băieţi.
- Cine-s nenorociţii ăştia ? - Amici de la box.
- Cine-s tipii ăştia ? - Cel din Range Rover, nu ştiu.
BMW-ul, sunt fraţii Wizman.
Iar cei 2 arabi şi negrul care discută cu portarul, ăştia
sunt 3 nenorociţi de prima mână:
Kamel Dafri, Said Benarfa şi William Krutel.
Toţi 3 au dosar pentru crimă organizată.
Arestaţi pentru jaf armat, trafic internaţional de stupefiante.
Ticăloşii ăştia neînsemnaţi de abia au ieşit de la zdup şi deja se şi afişează serile.
- Ce facem ? Îi controlăm ? - Nu. Îi lăsăm să revină.
Să-şi regăsească locul în peisaj, să-şi recapete încrederea-n sine.
Sunt atât de dobitoci.
Tocmai de asta întodeauna pân' la urmă îi arestăm.
E suficient să fim un pic flexibili.
Pe unde-ai fost ?
Am jucat o partidă de poker cu prietenii.
Ce te-a apucat de m-ai lăsat cu ochii-n soare-n modul ăsta ?
Tata îşi face griji pentru noi.
- Poţi înţelege asta ? - Taică-tu e un dobitoc infect.
Care domină pe toată lumea cu banii lui.
Singura lui calitate e că-i bogat.
El măcar, are o calitate.
Dana, tu ce-mi reproşezi ?
Că nu-i semăn ?
Prefer să mă duc să iau muie
- decât să semăn cu-n asemenea nemernic. - Nu vorbi de el aşa. Auzi ?
Vorbesc cum am chef de el. Sunt la mine acasă.
Eu plătesc chiria şi cheltuielile. Tu ce faci, ăh ?
În afară de lins vitrinele magazinelor
şi de făcut unghiile împreună cu prietenele tale idioate ?
De 10 ani muncesc 15 ore pe zi ca să-ţi ofer toate astea.
Iar tu-i permiţi lu' taică-tu să se cace-n gura mea zilnic !
Mi-ai ţinut măcar o singură dată partea ?
Ăh ?
Sunt tatăl copilului tău. !
- Termină. Ai să-l trezeşti pe Tom ! - Puţin îmi pasă că-l trezesc !
Vă petreceţi timpul ca să-l stârniţi pe mucos împotriva mea.
Tu crezi că n-am înţeles ?
Fii sigură că atunci când va creşte, va-nţelege. Ăh ?
Şi tu ai să sfârşeşti singură cuc, singură cuc ca să-ţi spui rugăciunea de vineri seara
cu nenorocitul de taică-tu şi cu bătrâna ta mamă senilă.
Ştii ce-ţi spun ?
El e cel care are dreptate.
Nu eşti într-adevăr decât un tip jalnic. Un ratat.
Păi bine. Nu rămâne c-un ratat, ce mai aştepţi ? Du-te,
du-te la fu... cu prietenele tale din Sentier. Ai s-ajungi poate s-o savurezi, nu ?
Tu eşti cel care se cară !
Acum !
Îmi provoci milă.
E doar un rămas bun
E doar un rămas bun, Lucien
E doar un rămas bun...
Discurs ! Discurs ! Discurs !
- Cobori să bei un pahar ? - Nu.
Lucien o să se-ntristeze.
Bine.
Îmi pare rău să te calc pe nervi cu asta dar,
trebuie să trec pe la registratură şi pe la impozite la 6.
Trebuie să-mi semnezi actele privitoare la declaraţia de faliment.
Ok.
Acolo.
Ştiu că-i dur, Antoine.
Dar sunt convins c-ai să-ţi revii.
Şi apoi, eu nu te abandonez, sunt aici lângă tine.
Fie pentru contabilitate fie, ca să mergem să bem ceva.
Sunt aici pentru tine.
O mică veste bună, totuşi, între toate rahaturile astea.
Mi-am permis să-ţi vând cotele de CO2, ştii, drepturile de poluare de care-ţi spusesem.
Ţi-am virat banii în, în contul personal, evident, nu-n cel al firmei.
E vorba de 16 000 de beţe.
Ai să le primeşti în... în 24 de ore.
Mulţumesc.
O să fii bine ?
Da.
Salutare, prietene.
E foarte simplu. Ca să ai acces pe piaţa cotelor,
e suficient să-ţi înscrii firma într-o chestie numită Registrul Carbonului.
Sună un pic pompos. Însă-n linii mari, e doar o listare pe internet.
Nu mi-au trebuit nici măcar 5 minute ca să mă-nscriu. Oricine poate s-o facă.
E-ndeajuns să ai o carte de identitate şi CUI-ul firmei.
Şi ştii ce se poate face ca să vindem cotele ?
E simplu. Totul se face online: îţi deschizi cont
la operatorii bursieri privaţi abilitaţi de pe piaţă,
gen BNP, şi apoi, e ca la bursă: cumperi, vinzi.
Şi e mai ales valabil în Uniunea Europeană.
Tu de exemplu, firma ta a fost un elev bun
din punct de vedere ecologic pe piaţa din Franţa,
însă tu poţi foarte bine să-ţi revinzi cotele în Olanda, în Regatul Unit,
unei firme poluante care şi-a depăşit pragul de emisii de CO2.
Există vreun TVA de plătit pentru cotele astea ?
Păi în mod bizar, da.
Nu-i ca şi cu celelalte produse financiare gen acţiuni.
Există un TVA de 19,6%, în Franţa.
Pentru că-n celelalte ţări, e un alt procent. Deci,
pentru a simplifica schimburile... pe platformă,
toate cantităţile sunt afişate net, fără taxe. Numai că tu,
întrucât îţi vinzi cotele în Franţa, aici sunt toate taxele incluse.
Dar de când te interesează ?
Continuă, haide.
Deci statul anticipează TVA-ul asupra tranzacţiei
pentru a facilita procedura. În cazul tău, pentru 16 000,
sunt 3 000 de TVA pe care statul ţi i-a indicat anticipat
şi pe care tu trebuie să-i returnezi până la sfârşitul anului fiscal. E total absurd,
dar ăsta-i sistemul francez, ce vrei ?
Ai putea să-mi găseşti o firmă fantomă,
un om de paie şi să-mi deschizi un cont în străinătate ?
- Şi de ce-ai vrea să faci asta ? - Mă gândesc la o chestie.
Da. Te gândeşti la o ecrocherie legată de TVA.
Antoine, escrochezi statul când faci asta, atenţie.
Fă asta pentru mine, te rog.
Cote de CO2 ? Ce naiba vrei să facem cu asta ?
Faceţi precum Atlan şi telefoanele voastre.
Uită.
Ce tot zici despre Atlan, frate ? Eşti nebun.
Ne vorbeşti de ciupit TVA-ul pentru emisiile de gaz carbonic.
Tu ne vezi plimbându-ne pe stradă cu buteliile de gaz în spinare ?
Da' eşti nebun, amice.
Cum le revindem ? Suntem deja zăpăciţi cu telefoanele noastre.
Da' nu-i vorba de gaz, ci de vânt.
De vânt şi de TVA.
E o chestie virtuală.
Niciun fel de transport, niciun intermediar,
nicio lichiditate care să circule luni de zile.
Nu eşti decât tu şi computerul tău.
Pe viaţa mea că nu-nţeleg nimic din delirul tău.
Eric are dreptate.
Pare complicată chestia ta. Şi bursa, tu ştii: habar n-avem.
Hei, băieţi. Cumpăraţi-vă nişte neuroni.
Nu-i nimic complicat,
trebuie doar să abordezi cu tupeu, de acord ?
Există dobitoci care au plecat în vacanţă
cu cheile de la Banca Franţei şi-au lăsat porţile larg deschise.
Au pus un panou pe care au scris "serviţi-vă".
Ar fi păcat să nu mergem acolo, nu ?
Băieţi, ce-aţi zice să vă mişcaţi un pic ?
Mai sunt şi alte sacoşi de descărcat din maşină.
Tony, băiatule, cum îţi merge ?
- Merge, Dolly. - Nu merge, l-a dat afară din casă femeia.
Oricum, îl instalăm în studioul care serveşte de rezervă.
Ce i-ai făcut atât de grav femeii tale ca să-ţi dea papucii ?
E-n ordine. O nimica toată. Nu-ţi face griji. Nimic grav.
E un haos jos.
- E-n ordine. - E-n ordine ?
Mănânci cu noi ?
Nu, nu pot. Am treabă. Eşti drăguţă.
Antoine are un plan cu care să tragă ţeapă tuturor.
Vrea să jefuiască Banca Franţei.
Iar tu nu poţi să-ţi ţii gura, ăh ? În cele din urmă,
ai să sfârşeşti într-un canal de evacuare a apei
într-un cufăr, pe fundul mării, cu 3 găuri în ţeastă.
Cum ? 3 găuri ? Taci din gură. Mama face parte din familie. Deci are dreptul să ştie.
Mama are treburile ei. N-o implica în asta.
Mama e la ea acasă aici, de acord ? Iar la ea acasă îi spunem totul.
Poftim.
Deci închide-ţi pliscu-n pic.
Sold final +40.000,00
Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă. 40000, zici ?
Mda, într-o săptămână. Şmecheria mea funcţionează.
Dar dacă ideea ta-i atât de uşor de aplicat,
de ce nu i-a trecut efectiv nimănui prin cap ?
Asta nu ştiu. De aceea trebuie să ne grăbim.
Dacă treaba asta ţine aşa cum zici, poţi să faci o grămadă de bani.
Poţi să-ţi plăteşti datoriile şi să-ţi păstrezi firma.
De ce ai vrea să-mparţi cu noi ?
Nu-i vorba de a împărţi, ci de a multiplica.
Cu cât suntem mai mulţi, mizăm mai mult, câştigăm mai mult.
Ş-apoi, capătul lanţului nu e domeniul meu, e al vostru.
Nu ştiu cum să scap de-o firmă, cum să spăl banii, dacă am brigada financiară
călare pe mine sau nu.
Când afli că-i pe capul tău, e deja prea târziu.
Tu-mi spusesei de un copoi ? Nu, tu.
Un copoi îţi furnizează informaţii ?
Sticletele, e treaba mea. Chestia asta nu priveşte pe nimeni altcineva.
Tu vorbeşti prea mult, fratele tău are dreptate.
Ai să ne duci la ruină.
- Cum vrei să procedăm, Antoine ? - Trebuie mai întâi să-nfiinţăm multe firme
ca să creem un refugiu financiar şi să mărim volumul activităţii.
Dacă efectuăm majoritatea tranzacţiilor
pe piaţă cu o singură firmă, riscăm să fim reperaţi.
Trebuie să creem firme care-şi vor cumpăra şi vinde între ele cotele
pe diverse pieţe europene.
O firmă din Franţa propune nişte cote unui agent de bursă şi o alta
îi solicită aceluiaşi agent acelaşi număr de cote în acelaşi moment. Şi aşa-n continuare.
- Un carusel, nu ? - Da.
De cât ai nevoie ca să-ncepi ?
- Un milion. - Ce ? De euro ?
Da. Două, ar fi bine. Dar unul, e-n regulă.
Da' vorbeşti serios ? Unde-o să găsim mălaiul ăsta ?
Nu, o să-i deranjăm pe cei din Sentier,
din lumea nopţii, din showbiz,
din baruri, pe cei care-şi toacă mălaiul pe coca,
târfe şi şampanie de 30 000 de euro.
Îhm ? Pe ei o să-i deranjăm.
Exist-o regulă.
E importantă.
Nu vorbim de CO2 cu nimeni, altfel treaba-i moartă.
Ce cauţi aici ?
Am venit să-mi văd băiatul.
Ai dispărut mai mult de 15 zile, Antoine.
Ai abandonat domiciliul conjugal fără să dai nici cel mai mic semn de viaţă.
Tu ştii ce-nseamnă asta ?
Munceam.
Încercarea de a-mi escroca prietenii şi cunoştinţele, tu numeşti asta a munci ?
Ce pui la cale împreună cu cei 2 amici ai tăi ?
Benhamou m-a sunat, Zouari la fel. Şi alţi câţiva.
Întregul Sentier ştie că-ncercaţi să obţineţi mălaiul indiferent de unde.
Ce credeai, ăh ?
Că urma să puteţi trage-n piept pe toată lumea ?
Nimeni n-o să-ţi dea banii ăia, m-auzi ? Nimeni.
Şi ştii de ce ?
Fiindcă cei care te cunosc ştiu că n-ai să le poţi înapoia niciodată banii,
iar eu mi-am luat responsabilitatea de a-i preveni pe cei care nu te cunoşteau.
Acum, îţi propun ceva.
Ceva ce nu se refuză.
Acest milion de euro de care ai nevoie ca să-ţi porneşti misterioasa ta afacere,
nu ţi-l împrumut, ţi-l dăruiesc.
În schimb, îl vreau pe nepotul meu.
Vreau custodia exclusivă a lui Tom.
Sunt inclusiv dispus să dublez miza
dacă decizi să ieşi definitiv din vieţile noastre.
Cugetă, Antoine.
E mai bine să ai un fiu pe care nu-l mai vezi deloc,
dar care să-ţi păstreze o amintire frumoasă,
decât un fiu care va asista la o decădere de care nu vei putea scăpa.
Ruşinea n-are preţ atunci când dorim s-o ştergem.
- Aron. - Ăh ?
Cine vă credeţi că sunteţi ?
Cel care are bani.
Singura putere care nu se discută niciodată.
Atunci, ce decizi ?
- Tăticule, ce mai faci ? - Bine, uriaşul meu.
Te-am văzut adineaori, sunt mândru de tine.
- M-ai văzut călărind ? - Da, bineînţeles.
Între mine şi mama ta situaţia e un pic complicată...
Important e să ştii că te iubim mult.
- Nu vii cu noi ? - Nu, nu pot.
Voi veni să te văd în curând.
- Bună, bunicuţule. - Bună, băieţaşule. Eşti bine ?
Maestre Vainberg ? Goldstein la aparat.
Vreau să puneţi o echipă care să-mi supravegheze ginerele.
24 de ore din 24.
Ascultaţi-i convorbirile, urmăriţi-l îndeaproape, monitorizaţi-l.
Vreau să ştiu totul, totul.
Unde locuieşte, ce aruncă la coşul de gunoi,
ce culoare are rahatul lui, totul.
Mulţumesc.
- Unde vă duceţi ? - Să fumăm o ţigărică.
- Cum a decurs treaba cu fiul tău ? - Las-o baltă. N-am chef să vorbesc de asta.
Socrul meu ne-nchide toate porţile.
Ne-a ars orice şansă de a obţine mălaiul, n-o să căpătăm nicio centimă.
- E mort totul. - Cum o să procedăm ?
Nu ştiu cum o să procedăm.
Vrei să-i facem de petrecanie lu' socru-tu ?
Cui ai să-i faci tu de petrecanie ? Eşti simpatic.
Nu-ţi mai împuia capul cu idei de astea, da ?
Eşti iritant, s-a dus naibii.
Eu am poate o soluţie.
Amicul meu Kamel, amic de la box, ne poate ajuta.
Da ?
Ne poate-mprumuta 1 milion, amicul tău de la box ?
Poate chiar să ne dea 2 milioane, dacă vrei.
Sună-l.
Hei, flăcăi. Evreii şi arabii, nu lucrează împreună.
Mi se rupe de asta, nu-s evreu.
Poftim.
- Eşti mulţumit cu asta ? - Mda.
Mda ?
Bun. În fine, răspunzi. La naiba. Am încercat să te sunăm toată noaptea.
Zi-i. Te ascult.
Am vorbit cu Kamel. E de acord să-l întâlneşti
în cartierul lui de rahat la ora 15. Vii cu noi ?
Da' bineînţeles că vin. Voi unde sunteţi ?
Tu, unde eşti ?
Nu-ţi face griji. Vin imediat acolo.
Ce-o să faceţi cu tot mălaiul ăsta ?
Nu pot vorbi despre asta.
Tu-mi sufli 2 milioane şi nu poţi să-mi spui pentru ce ?
Când dau cu împrumut loveaua mea vreau să ştiu unde ajunge.
Ok, Kamel. Nu-i niciun şiretlic. Numai că...
Rico, eşti drăguţ,
dar vorbesc cu el.
Două milioane de euro sunt o sumă.
Am dreptul să pun toate întrebările pe care le vreau.
Kamel.
N-am să-ţi trag ţeapă.
Îţi propun o oportunitate frumoasă.
Ai să-ţi poţi dubla suma investită într-un timp scurt.
În cât timp ai zis ?
3 luni.
Dacă te-nţeleg bine,
asta-nseamnă că dacă-ţi dau 5 acum, tu-mi dai înapoi 10 peste 3 luni.
Da, aşa e.
N-ai niciun interes să dai chix, amice.
Altfel,
fiecare zi de întârziere a plăţii va fi o zi de suferinţă
pentru tine şi pentru familia ta nenorocită.
- Cine-s tipii ăştia ? - Nişte nemernici.
Nişte jegoşi.
- Vorbesc arabă un pic. - Atunci du-te-n mă-ta împreună cu ei.
Tu vorbeşti arabă ?
Dă-le banii.
Nu-ţi mănânci găluşca ?
Bun. În ce priveşte înfiinţarea firmelor, nu-i complicat.
O putem face de la distanţă azvârlind nişte bacşişuri. Chiar n-o să ne fie greu.
Lucrul complicat e să găsim manageri,
ce trebuie să fie evident persoane fizice reale.
Vom putea să le falsificăm semnăturile, însă trebuie ca ei să posede acte-n regulă
- ca să fie emise CUI-urile. - Ce-nseamnă CUI ?
E documentul oficial ca să-nfiinţezi o firmă.
Numărul de înregistrare fiscală SIRET.
Exact. Deci avem nevoie de cărţi de identitate, paşapoarte.
- Şi firmele astea, unde-o să le înfiinţăm ? - Cu tot ce-am spus, unde vrei tu.
Chiar şi-n Franţa. Îns-ar fi bine să evităm totuşi Uniunea Europeană.
Cum facem ca să virăm banii-n conturi ?
Deci,
cel mai sigur e să deschidem conturi offshore.
Cipru, Jersey, Hong Kong, Tel-Aviv, evident...
Balcanii, sunt buni şi ei.
Deci, depuneţi cashul îl conturi şi ulterior îl retrimitem prin virament
în conturile bancare ale firmelor voastre cu specific emisii de carbon..
Dar atenţie, asta nu se face de la distanţă.
Adică, sunteţi obligaţi să vă duceţi personal la bancă cu genţile
- pline de mălai. - Da.
Asta-nseamnă că apărem inevitabil în conturi ?
Da.
Ce-i va împiedica să vină pe fir până la noi în caz de probleme ?
Eeeh, bine. Asta-nseamnă că trebuie să deschideţi conturile cu identităţi false,
cu acte false.
- Şi camerele de supraveghere ? - Există.
Cum facem ca să nu fim recunoscuţi atunci când ajungem la ghişeu ?
Aşa-i. Fiţi foarte conştienţi de ceea ce o să faceţi,
dac-o să trebuiască să intraţi într-o bancă din străinătate şi să depuneţi 100 000 de beţe,
deghizaţi, cu o perucă, ochelari şi barbă falsă.
- Treabă cu clasă ! - Ok.
Admiţând că asta vă amuză,
exist-un risc pe care vi-l luaţi deja:
sunt tipi pe care nu-i cunoaşteţi, nu-s din firmă, nu ştiţi deloc
dacă nu vă vor turna-ntr-o bună zi.
Cu actele false,
vă pot ajuta, dar cu directorii...
Să căutăm între cei din cartierele defavorizate, locuinţele sociale.
- Căminele Sonacotra... - Bună idee.
Oferim 1000 de euro pentru o carte de identitate
şi-i spunem tipului respectiv s-aştepte o săptămână înainte de a o declara furată. Poftim.
Şi cine-ţi spune că vor fi de acord ?
Pentru 1000 de euro, găseşti pe cine vrei tu.
O să înfiinţăm 30 de firme, deci va trebui să fim imaginativi
şi să găsim nume relaţionate cu carbonul. Idei ?
- Carbotech. - Carbosystem.
- Carboplus. - Carbonara ?
Carbon-pe-nimic.
- Carbon-un-cur. - Carbon-în-mă-ta.
Carbonobo, n-ar suna rău.
Car-bună-idee, Laurent, asta.
Car-un-an-bun-la-mulţi-ani !
Uite, hă...
Brigada moravuri.
Ce faci aici ?
N-am mai venit de mult timp.
Vrei să bei ceva ?
Băieţii tăi nu-s aici ?
Băieţii mei vin, pleacă. Ştii cum e, ăh ?
Da, ştiu. Da, da. Da, Macao, Hong Kong, Tel-Aviv, Cipru...
Se pare că nu le e frică să călătorească cu avionul.
Au dreptul să călătorească, ca toată lumea.
Da, da.
Numai că sunt multe călătorii într-un timp scurt.
Şi călătorii care pot costa scump, mai ales când sunt făcute cu o identitate falsă,
perucă blondă, ochelari fumurii.
Nu te mai învârti-n jurul cozii. Şi zi-mi de ce te afli aici ?
Kamel Dafri.
Tipul ăsta-i un ticălos.
Spune-le băieţilor tăi să pună punct afacerilor cu el.
Tipul ăsta-i periculos, Dolly.
Auzi ? E periculos.
Nu mi-ar plăcea să fiu nevoit să te-nsoţesc la morgă
ca să deschizi acolo un compartiment într-o nişă cu Eric şi Simon înăuntru.
Şi-n ce priveşte călătoriile celor doi flăcăi ai tăi deghizaţi în clovni,
nu ştiu decât eu de ele.
Nu ţi-am spus nimic.
Ai grijă de tine.
El era sticletele tău ?
N-o să spună nimic.
Îmi e dator de ani de zile.
Un serviciu pe care bărbatul meu i l-a făcut, în perioada respectivă.
Acum, tu,
jură-mi că eşti sigur de lovitura ta.
Sunt sigur.
Dar trebuie să plecăm, nu mai putem munci aici.
Dacă suntem arestaţi, vor fi aici călare-n 2 secunde pe noi. Nu-i bine.
Cu adresele IP, apelurile telefonice...
Deci, mă gândeam c-am putea merge la hotel.
Am plăti camerele cu bani gheaţă. E mai sigur.
Ştii proverbul evreiesc ?
"O veste proastă zboară repede."
Atunci, fă-ţi treburile,
returnează-i banii gunoiului ăla de Dafri ş-o lăsăm baltă.
Ok ?
De acord.
Room service.
200 cote pe Bluenext, e bine, nu ?
1500, uşor !
Uah, în mă-sa.
Deci la 40 tu semnezi brut, îţi rămân 10.
Nu, sunt la curent. Da, te trec.
- Am 135 la Carbotech. - Nu, sunt mişcări acolo.
E bine pentru tine ? Ai una ?
Da, asta e.
Pentru viaţă !
- Alţi 100 de ani ca ăştia ! - Noroc !
Pentru reuşita voastră, copii. Să vă aibă D-zeu în pază.
Acum cu tot mălaiul ăsta, ce facem ?
Vă gândiţi să-i retrageţi din bancă.
Nu-i putem lăsa fără să producă nimic.
Nu-i vorba de a-i lăsa blocaţi, ci de a-i reinvesti.
Dolly, e principiul căruciorului.
Cu 20% dobândă pe zi, cu cât mizăm mai mult, cu atât câştigăm mai mult.
Pentru mine, singura regulă sunt banii cash. Nu las atâţia bani
în conturi, e prea periculos.
Eric.
Explică-i.
În general, o firmă plătitoare de TVA
are o durată de viaţă de 3-4 luni înainte să eşueze.
În acel moment, trebuie falimentată, altfel impozitele cresc peste măsură.
Deci,
să zicem că avem o firmă c-un capital de 100 000,
în plus e sigur c-o să aibă fiscul pe cap,
deci banii trebuie să fie retraşi din cont. Iar asta nu ia doar 24 de ore.
Deci, morala, trebuie lichidat totul foarte repede.
De luni până joi, jucaţi jocul căruciorului, vinerea, ziua de Shabbat,
retragem banii din conturi.
Ok. E foarte frumos totul. Da' cum facem ca să gestionăm atâţia bani ?
N-o să găsim pe nimeni niciodată.
Ba da.
Chinezoii.
- Da ? - Tipul pe care-l cunosc
se numeşte Victor Wong. Banii vor trece pe la el.
- Ce facem, încheiem totul la Baron ? - Eu nu vin.
Eric, eşti obosit. Du-te acasă la nevastă-ta,
c-a trecut o lună de când nu te-a mai văzut.
- De când am o nevastă ? - Eşti însurat, nenorocitule.
Gândeşte-te la ţâncii tăi, ei n-au cerut nimic.
Ce-i cu morala asta ? Despre ce vorbeşti ?
Fără mine, n-ai avea lovele. Ai fi un rahat.
Cin' ţi l-a prezentat pe Kamel ? Ai vinde încă telefoane.
Şi tu, vezi-ţi de ale tale !
Cum îi vorbeşti aşa fratelui tău ? Încetează !
Tacă-ţi fleanca.
Termină cu drogurile, Eric ! Îţi jur...
- Termină cu drogurile. - Taci din gură.
Te prosteşti, la naiba.
- Duceţi-vă toţi la naiba. - Cară-te, dobitocule. Haide, cară-te !
Nenorociţilor.
- Îmi pare rău, Antoine. - Io-s de vină, io-s de vină, io-s de vină.
Nu-ţi face griji. O să se calmeze. Întoarce-te liniştit acasă.
Ce ? Ce se-ntâmplă ? Ce nu-i în ordine ?
Toată treaba asta, Antoine.
E prea mare, decurge prea repede. Şi mai ales cu dobitocii ăştia 2.
Priveşte-i: sunt tot timpul încărcaţi negativ. Ne vor trage la fund.
Sunt prietenii mei, sunt băieţi buni. Îţi jur.
De unde prietenii tăi ? Sunt tovarăşi de poker. Nu-i cunoşti decât noaptea.
Puţin le pasă de tine.
Vor doar să toace bani, să fu...,
să-nghită droguri cât cuprinde.
Ne ducem către dezastru cu ei.
Tu o ştii.
- În fond, tu o ştii. - Tu ai auzit-o pe Dolly ?
Ăh ? O să mai recirculăm cash-ul încă 2-3 luni,
o să-l multiplicăm şi după, lichidăm totul. Lolo, Lolo...
Toată treaba asta-i ca vântul.
Şi n-o lăsăm decât vânt în urma noastră.
Dac-ar fi fost să fim arestaţi, asta s-ar fi petrecut deja.
Haide, gândeşte-te la viaţa pe care ai să ţi-o oferi.
5 ani în spatele gratiilor.
- Pe mâine. - Pe mâine.
Bună ziua, aţi apelat telefonul mobil al lui Noa. Lăsaţi un mesaj. Mulţumesc.
Noa, sunt, sunt Antoine.
Aş vrea tare mult să te revăd.
Dacă poţi, dacă... în fine, dacă vrei. Dacă ai chef...
Sună-mă.
Asta e.
Mă gândesc la tine.
Salut.
Ştiu, e târziu.
Pot intra sau mă duc la vecinul ?
Pardon, scuză-mă, intră. Îmi face plăcere să te văd.
Mulţumesc.
Nu da atenţie la ce-i în jur, e o dezordine totală.
Cum ai ştiut că sunt aici ?
Am dat de amicul tău Eric, la club.
- Poate te derangez ? - Nu, deloc. Dimpotrivă.
Da. Nu m-aşteptam deloc la asta.
- Aici lucrezi ? - Da.
Muncesc aici împreună cu Eric şi Simon.
- Sunt la curent cu asta. - Bine ? Cum de ştii ?
Eric vorbeşte mult. Cu prea multă lume, de altfel.
Bine, şi pentru întârzierile cu plata, cum procedăm ?
Dra Dolly cunoaşte totul în privinţa asta.
Până la 5 milioane, plătim în 24 de ore.
De la suma respectivă în sus, cerem 48 de ore.
Poftiţi datele unui cont din China, din provincia Haifeng.
Această bancă nu-ntreţine niciun contact cu autorităţile din ţările occidentale.
De abia dacă are vreunul cu Pékinul.
Nimeni nu va putea vreodată s-ajungă până la dv.
Nici măcar până la această întâlnire.
Vă asigur de asta.
De-ndată ce voi avea confirmarea viramentului,
vă remit banii. Minus, comisionul meu.
Deci tipul mă sună,
îmi zice: "Am fost promovat, merg la BNP New York. Nu mă mai ocup de dv."
Mi-l dă la telefon pe înlocuitorul lui care-mi spune cu o voce de castrat:
"Nu vă voi plăti-n 24 de ore, ci-n 3 zile."
Şi-n plus, vrea să mă vadă la biroul lui, sunt la capătul răbdării.
- Ne vorbeşti despre ce firmă ? - Carbotech.
Bine, închizi Carbotech, Lolo şi nu mai lucrăm cu BNP.
- E clar. - N-o să riscăm
să fim văzuţi la ei sau să primim un control intern.
Şi după aceea ?
Inclusiv Barclays vrea să plătească-n 5 zile. Băieţi, problema nu-s băncile,
sunt nenorociţii de agenţi de bursă. Ei ne strâng de boaşe.
Atunci ne înfiinţăm propria noastră firmă de trading.
O firmă total curată, care-şi plăteşte impozitele şi TVA-ul cu regularitate.
Punem un agent de-al nostru s-o conducă.
- Şi poftim. - La cine te gândeşti s-o conducă ?
Nu.
- Ce ? - Nu, nu.
- Nu ştiu nimic despre treaba asta. - Eşti expert sau nu ?
- Nu, nu, nu, nu ! - Ba o să fie bine.
O vom denumi Montana Trading. Ceva care s-atragă atenţia.
- Montana ? - Tony Montana: Scarface.
O să-i punem un măslin de rahat.
- Ai văzut sfârşitul filmului ? - Mi se rupe de deznodământul filmului.
- În cinstea Montana Trading. - Şi pentru Transports Roca, totuşi.
- Nu le-ai spus ? - Nu.
- Ce ? - A recumpărat Transports Roca.
Noi am recumpărat Transports Roca.
Noi am recumpărat.
Asta e de sărbătorit. Mazel tov !
Mazel tov !
Şi pentru cei ce muncesc din greu, cei care nu muncesc, îi cunoşti
În lumea asta, toţi gândim: bani, bani,
Cei care fac trafic de droguri, şefii şi ştabii
De fapt, gândim cu toţii: bani, bani
Sunt care trăiesc bine şi cei care nu sunt abonaţi la fericire
Da-n adâncul sufletului, ne gândim cu toţii: bani, bani
Există conturile din Elveţia, Cei care-au jefuit Crédit Lyonnais
Asta vă place sau nu ?
- Restul materialelor sosesc în curând ? - Mâine.
Mâine, vom primi un program special ce modifică zilnic adresele IP,
adresele serverelor pentru birouri.
- Echipa, cum decurge treaba ? - Excelent, cumpără,
vând, fac bani. Nu se-ndoiesc de nimic.
Geamurile ? Sunt sigure, ăh ? Nu ne aud şi nu ne văd.
Am să-ţi arăt, priveşte cu atenţie.
Laurent, poţi să te apropii de geam, te rog ?
Vino, grăbeşte-te, grăbeşte-te ! Apropie-te de geam.
Uite. Lolo, m-auzi ?
N-aude nimic.
S-o fu... pe mă-ta, nenorocitule !
Tona şi jumătate a maică-tii, o s-o lustruim de-o s-o lăsăm fără grăsimi.
42000 la 17,5 la Frankfurt. Cine le ia ?
42000 la 17,5. Tu le iei.
Ok. Da, Serge. Ok, ok.
Osterlib, 32,5.
Ne azvârlim asupra Regatului Unit, băieţi. Distrugeţi-i.
Nu uitaţi regula celor trei B, băieţi: boaşe, boaşe şi boaşe !
Luăm cele 700 din Bulgaria. Chiar şi sumele mici le luăm.
Antoine.
- Kamel. - Prietene, cum merge treaba ?
- Merge bine, merge bine. Şi ţie ? - Văd, văd, văd.
Porschele...
Costumele de 6000 de miare.
Merg afacerile ?
- Ascultă, e bine. - Ce crezi ?
Că-ţi împrumut mălaiul meu ca să te dai în stambă prin tot Parisul ? Asta crezi ?
Nu-nţeleg.
Kamel, nu ai impresia c-ai luat-o înainte ?
Spusesem 3 luni, 3 luni se fac peste 4 zile.
Kamel, o ştergem, sunt sticleţi în zonă.
Ok.
Peste 4 zile.
Eşti bine, uriaşul meu ?
Eşti bine, tăticule ?
- Mi-e bine. Şi ţie ? - Da.
Uau, e a ta ?
Nu, să nu repeţi asta, îns-am furat-o.
Haide, urcă.
Ţine.
- Într-adevăr ai furat-o ? - Da', nu ! E o glumă. Hai, pune-ţi centura.
- Unde mergem ? - Acasă la buni Roca.
Uei !
- Îţi place asta ? - Da.
- Să-ţi fac din nou o cafea ? - Nu, mulţumesc, mamă. E suficient.
- Vrei să te ajut ? - Nu, aproape c-am terminat.
Mamă sunt 5 ani de când îţi spun
să schimbi maşina de spălat vase. O ai de mai mult de 20 de ani.
Şi de ce s-o schimb ? Sunt complet singură aici.
Trebuie schimbată toată bucătăria.
Poftim, ţi-am adus ceva. Sunt pentru tine.
Ce e ?
Ştii foarte bine ce e, mamă.
Haide, ia-i, te rog.
Păstrează-ţi banii.
Am pensia mea şi pe cea a lu' tăticu', îmi e de ajuns.
- Mamă... păstrează-i. - Ultima oară când te-am văzut,
a fost ca să-mi spui că eşti plin de datorii
şi că erai obligat să vinzi totul.
3 luni mai târziu, revii cu buzunarele pline de bani,
o maşină care costă mai mult decât casa mea...
elegant şi c-un costum de proxenet.
Banii ăştia, nu-i vreau, Antoine.
Vor rămâne acolo până când ai să decizi să-i iei înapoi.
Sau îi ia altcineva.
Dar nu te bizui pe mine c-am să cheltuiesc vreo centimă.
Mamă, ce tot spui acolo ? Ăh ?
Ce tot spun ?
La 10 ani, taică-tu scormonea în pubele ca să aibă ce mânca.
La 15, le golea ca să-şi câştige existenţa.
La 20 de ani, conducea camionul de gunoi,
şi la 25, începea să cumpere firma.
Urmarea, o cunoşti.
Dar niciodată, niciodată nu a fost implicat
în escrocherii ca să aibă ce ne pune-n farfurie.
Şi niciodată n-ar fi acceptat nici măcar un bănuţ provenit din activităţi ilicite.
Mamă, n-am făcut nimic rău. N-am ucis pe nimeni.
- Aşa sper. - Nu-ţi face griji.
E în ordine, nu-ţi face griji.
Sunt doar un pic mai puţin dobitoc decât sistemul. Poftim.
Şi nu vreau să fiu lipsit de respect faţă de tăticu', dar...
onestitatea nu te mai răsplăteşte-n ţara asta, asta-i tot.
Înţelegi ?
Nu... nu.
Nu înţelegi...
Haide, Tom. Plecăm.
Pup-o pe buni.
- La revedere, buni. - La revedere, scumpule.
La revedere, mamă.
Pe mâine.
Le mulţumesc tuturor furnizorilor şi partenerilor noştri
pentru prezenţa dumnealor aici în această seară.
Le mulţumesc pentru încredere.
Evident, le mulţumesc tuturor angajaţilor mei,
aventura continuă. Mulţumesc pentru că vă aflaţi aici. Sunt realmente mişcat.
Tata îmi spunea:
"Atunci când eşti o persoană fără instrucţie, ca mine, "
"ca să creşti şi să devii, "
"trebuie să înveţi să... să vezi şi să asculţi."
Aşadar, nu ştiu dacă el mă vede în această seară,
dacă m-ascultă,
dar cu mare mândrie şi o imensă emoţie,
îi dedic această seară tatălui meu,
tăticului şi mamei mele,
aici prezentă.
Mulţumesc.
În cinstea tatălui tău, atunci.
Pentru tatăl meu, mulţumesc. Mulţumesc că vă aflaţi cu toţii aici. Mulţumesc.
Sănătate.
Şi... şi...
Şi pentru statul francez pentru că i-am tras-o bine.
L-am tras în ţeapă, jur pe capul mamei mele.
Pentru statul francez !
Eric !
Te rog, se uită lumea la tine.
- Păi s-o facă. Ni se rupe-n două de lume. - Încetează.
Aş vrea să fac repede un toast pentru Tonio al meu.
Hop, hop, hop ! O să facem dragoste după.
Cele două turturele, acolo... Hop, hop, hop.
- Pe viaţa mea... - Eric, te rog...
Pentru prietenul meu, Tonio. Pentru prietenul meu, Tonio.
Uite ce ai făcut din noi, frate. Prietene, eşti un geniu, prietene.
Pe viaţa mamei mele, cred că-ntr-adevăr te iubesc.
Şi eu te iubesc. Aşază-te, te rog.
Te iubesc, prietene. Pe viaţa mamei mele, te iubesc.
Şampanie ?
Nu puteţi fi un pic atent ?
Vă pare rău pentru ce ? Unde aţi învăţat să serviţi ?
O spune-n mod serios ?
Ce nenorocită.
Ia uite ce face.
- Eric, mănâncă. Calmează-te. - Chelner, chelner !
Vino, vino, vino, vino !
Vino-ncoa.
Vino, vino, vino, vino !
- Poftim. - Eric, suficient. Ce faci ?
Vezi-ţi de treaba ta. Nimic. Uită-te-n farfuria ta.
Uite, aici sunt 10 000.
Şi-ţi mai dau alţi 10 000 dac-ai s-o serveşti din nou
pe târfa aia cu scula la vedere.
Iartă-mă, mamă.
- De ce nu poţi ? Ce ai ? - Nu pot, dle.
Vino aici, vino aici. Îţi zic că-ţi dau
10 000 de euro în plus dac-ai s-o serveşti pe...
Eric, termină cu tâmpeniile.
Eric, calmează-te, te rog.
Vrei s-o fac eu ?
Poftim, păstrează-ţi cei 10 000, o fac.
Mă calcă pe nervi bogataşii ăştia fiţoşi care mănâncă.
Încetează.
- Cred că le e permis totul. - Termină !
- Ce faci ? - Vreau ca toată lumea să ridice furculiţa !
Pe capul mamei mele !
Ce se-ntâmplă ? Credeţi că vă e permis totul pentru c-aveţi mălai ? Asta e ?
Priviţi-vă un pic, cu mutrele voastre ca curul.
Dle, trebuie să vă calmaţi.
Nu vă faceţi griji, dle. Îl duc eu de aici.
De ce mă mângâi ? Eşti cumva poponar, tu sau ce ?
Du-te-n mă-ta !
- Trage-i-o lu' maică-ta ! - Ce naiba faci ?
Calmează-te, ce naiba. Ce faci ?
Vrei să murim de ruşine ?
Cheamă-l pe patronul tău, îi scriu imediat un cec. Nota de plată o achit eu !
Îl cumpăr, pe capul mamei mele, poftim. Îl cumpăr, localul tău.
Nenorocitule ! Ce e ? De ce mă pipăi ?
Vrei să mi-o tragi ?
- Vrei să mi-o tragi ? - E şi familia mea aici,
angajaţii mei, ce faci ?
Ăh ?
Grăbeşte-te, grăbeşte-te.
- Termină. - Nu mă mai pipăi.
Taci din gură ! Taci, taci...
Haide, sunt lihnit, sunt lihnit.
Sunt lihnit !
Nu-ţi face griji, savurează mâncarea, prietene.
Mergi !
- Înfulecă, prietene ! - La naiba.
Mişcă-te.
Pardon.
- Eşti bine ? - Da.
La ce te gândeşti ?
La tata.
La ce-ar spune dacă m-ar vedea.
Ce crezi tu c-ar spune ?
I-ar fi silă.
Ca şi lu' mama.
Eşti un băiat bun, Antoine.
Eşti primul tip de treabă pe care-l întâlnesc în viaţa mea.
Ba nu, sunt un idiot.
Sunt un dobitoc.
Voiam să las cu gura căscată pe toată lumea, am...
Am greşit.
Am făcut o porcărie.
Ce-or să creadă despre mine acum ?
Da' cine ?
Mama, angajaţii mei...
Mâine, te vei duce să-ţi vizitezi mama ca să-i explici.
Da ? Să-i explic ce ?
Să-i explici c-ai fost capabil să-ţi salvezi firma.
C-ai evitat ca 35 de familii s-ajungă-n stradă.
Asta e deja bine, nu ?
- Antoine... - Nu, nu-i aşa de simplu.
Cred că mi-e frică. Sunt înspăimântat, de fapt.
Atunci pune-i punct.
Pune-i punct.
Hei !
De fapt chiar aşa, n-am chef să-i pun punct.
Nu acum.
Dana, ce cauţi aici ?
Am venit să-ţi văd noua casă.
Să văd unde băiatul meu va locui o săptămână din două. E normal, nu ?
- Măi să fie, e frumoasă casa ta. - Da.
- Nu mă inviţi la o cafea ? - Ca să facem ce ?
- Ca să discutăm. - Să discutăm ce ?
Despre noua ta viaţă, de exemplu. Faptul c-o ţii-n petreceri,
că zbori cu avioane private, că dormi în hoteluri de lux. Toate astea.
Toate astea ţin de afaceri, nu te privesc pe tine.
Sunt obosit. Aş vrea să mă culc la loc, te rog.
- Înainte de asta, explică-mi, Antoine. - Să-ţi explic ce ?
Cum faci ca să plăteşti un apartament ca ăsta ? Să ai un aşa stil de viaţă ?
- Asta nu te priveşte. - Sunt nevasta ta, am dreptul să ştiu.
Vorbeşti serios ? Tu, nevasta mea ?
Acum 3 luni, eram doar un gunoi.
Acum, vii, vrei să bei o cafea, să luăm totul de la capăt ca înainte.
Cin' te crezi ? S-a terminat, Dana !
S-a terminat ! De acord ?
Haide, dispari.
- E târfa ta ? - Nu, nu-i târfa mea. E femeia mea. Dispari !
Haide, e-n ordine. Mişcă-te.
Ai să regreţi, dobitocule ! Îţi jur c-ai să regreţi !
Ai să vezi tu ! La naiba ! Dobitocule !
Îmi cer scuze.
Nu, eu sunt cea care-şi cere scuze.
S-a descurcat chiar să obţină şi o licenţă de comerţ.
De necrezut.
Una din erorile vieţii mele va fi fost de a-l fi complet
subestimat pe acest dobitoc neînsemnat.
Cu piesele conţinute de acest dosar,
aveţi cu ce să-l trimiteţi la puşcărie pentru mai mulţi ani.
La puşcărie ? În ce scop ?
Ca numele lui, cel ai fiicei mele şi al nepotului meu să fie pătate în presă ?
Nenorocitul ăsta e încă ginerele meu, Vainberg,
şi atât timp cât va mai fi, nu trebuie să iasă nimic la iveală.
M-auziţi ?
Ce intenţíonaţi să faceţi ?
Cunoaşteţi cuvintele lui Bonaparte ?
Un general al imperiului nu trebuie niciodată
să sosească pe câmpul de bătaie cu un singur plan.
Marea artă e să ştii să schimbi
în timpul bătăliei.
Am să-i arăt cine e încă generalul.
Nu vrei să-i numeri ?
Am încredere-n tine.
Kamel, e-n regulă ? Suntem chit ?
Unde vă duceţi aşa pur şi simplu ?
N-am zis să plecaţi.
Uită-te bine la mine.
Am eu o mutră de tip care se mulţumeşte doar cu ciubucuri ?
Drept cine mă luaţi ? Drept un angajat la benzinărie ?
- Despre ce vorbeşti ? - Crezi că-s prost ?
O ştie-ntreg Parisul. Se pare c-aţi scos mai mult de 500 de milioane.
Tu-mi dai 10 milioane şi crezi că suntem chit ?
Vreau jumătate din ce-aţi scos.
Tu mi-ai dat 5, trebuia să-ţi înapoiez 10.
- N-am vorbit de altceva. - Vreau 250 de milioane.
Şi nu peste 3 luni... le vreau peste 3 zile.
Kamel, ce te-a apucat ?
Ce te-a apucat ?
Ce ai ? Cară-te ! Cară-te.
Aţi acceptat mălaiul meu ? Deci sunteţi legaţi de mine.
Începând de acum, e 50%-50%.
Nu avem nimic de discutat.
Arabiţoi nenorocit, în puşca mea !
Nenorocit !
Piz... mă-sii ! Şi noi, îi dăm ca nişte molâi. 250 de milioane. Normal !
Nu eşti de acord, Antoine ?
Tacă-ţi naiba fleanca, Eric !
Nenorocitul ! Ai văzut cum ne-a vorbit ? Ăh ?
La naiba. Cu planurile tale de rahat, taci !
Tu să taci din gură !
Pe cine suni acolo ?
Bună ziua. Aş dori să vorbesc cu d-ul maior Moser, vă rog.
Târfo ! Mi-ai agăţat gagiul, nenorocito.
Am să-ţi sparg mecla, ai să vezi ! Poftim !
Taci naiba din gură ! Taci din gură !
Daţi-mi drumul, la naiba ! Daţi-mi drumul !
Ce vrei ?
Îmi denunţi o escrocherie
în care tu şi băieţii prietenei mele Dolly sunteţi băgaţi până-n gât.
Îmi spui c-aţi tras în ţeapă fiscul cu mai mult de 500 de milioane-n 4 luni.
Că pentru asta, aţi utilizat lovelele unui infractor notoriu
care, azi, vă penalizează şi...
şi eu ce ? Ar trebui să vă protejez,
aşa pur şi simplu, închizând ochii la tot rahatul ăsta ?
Şi cu codul deontologic al poliţistului ce facem ?
Bine. Dacă vă plătesc 100 000 pe loc, doar pentru că v-aţi deranjat pân-aici
şi 300 000 la sfârşit ca să mă scăpaţi de ticălosul de Dafri ? E-n ordine ?
Tocmai ce-ai adăugat: "tentativă de corupere a unui funcţionar",
ast-ar putea adăuga ceva ce-ar atârna un pic cam greu
pentr-un novice care nu cunoaşte zdupul, nu crezi ?
Pedeapsa adiţională ar fi mai neînsemnată
decât plicul pe care vi l-aş da dac-aţi lucra pentru mine.
Deci ?
Dă-mi mâna ta.
Începând de acum, mă suni la numărul ăsta.
Mă poţi contacta zi şi noapte.
Şi... sunt 200 000, pe loc.
- 200 000. - Ok ?
Ok, da.
Noa ?
TÂRFĂ
Cine ţi-a făcut asta ?
A trecut.
A trecut, sunt aici. S-a terminat.
Aron !
- Unde e, târfa aia ? - Despre cine vorbeşti ?
Târfa de fii-ta, la naiba ! Dana !
- Calmează-te. Aici te afli-n casa mea ! - Dă-mi înapoi fiul şi mă car.
- Tony, vino. Dă afară gunoiul ăsta. - Nu m-atinge.
Haide, dă-l afară !
- Afară ! - Nu m-atinge !
Haide, afară !
- Dă-mi drumul ! - Tăticule !
Du-l înapoi
în camera lui, voi veni să-l văd imediat. Haideţi.
Continuaţi, continuaţi. Haideţi.
După examinarea pieselor depuse la dosar,
dna Dana Sylvia Roca, născută Goldstein,
este declarată inaptă pentru a-şi asuma custodia fiului său Tom.
În ceea ce priveşte solicitarea d-ului avocat Vainberg,
cu privire la o custodie temporară ce ar putea fi acordată
d-ului Aron Goldstein, bunic al minorului,
tribunalul nu a considerat oportun să îi dea curs,
apreciind că tatăl întrunea condiţiile necesare
pentru a asigura chiar el însuşi custodia copilului său.
Custodia minorului Tom Roca este deci acordată în mod natural
tatălui său, Antoine Roca.
Maestre, mulţumesc.
Mulţumesc.
Am venit ca să vă informez că piaţa cotelor de CO2
a fost infiltrată de persoane ce au făcut escrocherii legate de plata TVA-ului.
Am la loc sigur toate documentele ce pot atesta autenticitatea afirmaţiilor mele.
Rămâne în sarcina dv să decideţi dacă sunteţi interesată.
Le aveţi aici cu dv ?
Vi le voi comunica în schimbul unui serviciu de care am nevoie.
Serviciu pe care sunteţi unica persoană ce mi-l poate face.
Aş dori să recuperez custodia nepotului meu Tom.
Momentan, el se află în casa tatălui său.
Şi nu cred că acesta e cel mai bun lucru pentru el.
Dle Goldstein, ştiţi
foarte bine că poliţia nu poate face nimic împotriva unei decizii a justiţiei.
Cu atât mai puţin atunci când este vorba
de o decizie luată în ceea ce priveşte problemele de familie.
În acest caz, vă las cu cecurile dv fără acoperire,
şi cu escrocii dv ce se ocupă de mici găinării, ăh ? Vino.
Faptul că-mi aduceţi un caz presupus scandalos nu vă dă dreptul
la un asemenea dispreţ, dle. Vreţi să vă fac un serviciu ?
Am nevoie să ştiu dacă ceea ce spuneţi e adevărat.
Nu veţi intra-n posesia documentelor decât dacă-mi veţi satisface cererea.
Între timp, faceţi săpături în jurul următorului nume:
Montana Trading.
Garda financiară e cu ochii pe voi.
Momentan, nu au nimic concret, dar au demarat o procedură.
- Cum de-au aflat ? - Socrul tău, el e cel care v-a dat în gât.
Aparent, dispune de un dosar destul de complet cu activităţile voastre.
Şi ce mă sfătuieşti ?
Ori puneţi lacătul la uşă şi dispăreţi în străinătate
luând cu voi cât de mult mălai puteţi,
ori îi derutaţi pe sticleţi făcând public pe piaţă şiretlicul.
Când toţi micii infractori din Paris îşi vor da seama de mălaiul
pe care-l pot face cu escrocheria,
se vor ocupa toţi de CO2, vor produce un asemenea haos
încât, la noi, toată lumea va fi depăşită de situaţie.
Vouă, asta vă va lăsa timpul necesar ca să vă organizaţi
şi ţie ca să te retragi din afacere.
Ok.
- Şi Dafri ? - Dafri...
Dafri, unica modalitate de a vă debarasa de el,
e de a face să fie arestat pentru trafic de droguri.
Ştim că s-a pus pe treabă, că-i pe punctul de a relua
o mare parte din volumul de droguri traficate.
Dacă reuşeşti să te descurci şi să-i strecori asta undeva,
aşa-ncât să fim siguri că-l are tot timpul asupra lui,
ar trebui să meargă repede.
- Un microfon ? - Da.
Da' ce vrei să fac cu el ?
E problema ta, nu a mea.
Îi datorezi mălai, nu ?
Găseşte modalitatea de a-l păcăli în ziua-n care-i înapoiezi loveaua.
Aşteaptă, iubito.
Dna Melki ?
Bună ziua, poliţia.
- Soţul dv e acasă ? - Lasă-mă, iubito.
D-ul Melki ?
Brigada financiară, sunteţi în stare de arest.
Ce faci, nenorocitule ?
Ia sacii. Ia-i !
Spusesem 3 zile. 3 zile, nenorocitule !
Laurent e căcăcios, însă nu-i prost.
Dacă ciripeşte, ştie foarte bine că intră la apă împreună cu voi.
Şi de-ar fi ciripit, sticleţii ar fi deja aici.
Şi odată afacerea închisă, câţi bani mai rămân ?
900 de milioane.
Plus cei 600 de care nu s-a atins.
Pentru că-n plus, nu a luat banii ?
Nu, problema adevărată, e arabul.
Cât timp n-o să-i daţi ceea ce pretinde,
n-o să vă lase-n pace.
Şi prietenul nostru Moser, în ce punct a ajuns cu el ?
Aşteaptă o livrare babană
ca să-l poată aresta, dar... până atunci, am putea fi morţi cu toţii.
De ce nu plecaţi ca să v-ascundeţi un timp în Israel ?
Şi băiatul meu ? Şi Noa ? Io cum fac ?
Pleci împreună cu ei.
Tu ce preferi, Antoine: o celulă aurită acolo sau un mormânt aici la Pčre Lachaise ?
Noa ?
Noa ? Noa ? Eşti bine ?
Eşti rănită ?
Eric ! Eric !
- Eşti sigur că n-ai nimic ? - Vanessa !
Vanessa ! La naiba, a nimerit-o glonţul ! Sunaţi după o ambulanţă, la naiba ! E rănită !
Rahat !
Rahat ! La naiba ! Rahat !
Sunaţi la urgenţă, la naiba !
Poftim. Cu asta, ai să dormi bine.
- Mulţumesc, fiule. Mulţumesc. - Pentru puţin.
Mulţumesc.
Eşti sigură că vrei să rămâi aici ? Alfel, te duc acasă.
Sunt bine aici.
Sunt bine.
Mai ai încă pistolul lu' tăticu' ?
Când taică-tu s-a folosit de acea armă, a făcut-o ca să se apere,
nu ca să se răzbune.
- S-au luat de familia noastră, la naiba. - Nu a murit nimeni, Eric.
E o şansă.
Şi acum trebuie să pleci.
Pleacă.
Şi tu, ce-ai să faci ? Crezi c-am să te abandonez ?
Nu-s pe urmele mele.
L-am pierdut pe taică-tu, nu vreau să pierd un fiu. Deci, acum pleacă.
Promite-mi.
Plecaţi, tu şi fratele tău.
Ne revedem după. Ciao.
Eric.
Frate, trebuie să m-ajuţi. Am făcut o tâmpenie.
Ce ? Ce-ai făcut ?
L-am lichidat pe nenorocitul ăsta.
- Lichidat pe cine ? - Benarfa. L-am lichidat, la naiba !
- De ce-ai făcut asta ? - Nu ştiu.
I-am făcut de petrecanie, frate. I-am făcut de petrecanie. Nu ştiu. S-o ia naiba !
- Unde eşti ? - Nu ştiu. Merg într-un bar de la periferie.
Habar n-am, nu ştiu încotro merg, acolo...
Ai paşaportul la tine ?
- Ce ? - Paşaportul, dacă-l ai la tine ?
Da, am paşaportul.
Te duci urgent la Roissy. Iei primul avion spre Tel-Aviv.
Şi mă suni când ajungi acolo. Ai priceput ?
Şi ţâncii ? Şi nevastă-mea ? Şi...
Ţâncii tăi. Nu-ţi face griji, mă ocup eu de ei.
Îţi promit, mă ocup eu de ei.
Important, e să dispari, de acord ?
Te duci urgent la Tel-Aviv şi mă suni când ajungi acolo.
Nu-ţi face griji, nu-ţi face griji. Mă ocup de toate.
Te sun.
Antoine, nu mă lua de prost.
Benarfa a fost lichidat în faţa sălii de box de către un tip c-o motocicletă TMAX.
Un martor ocular şi-a notat nr-ul de pe plăcuţa de-nmatriculare.
Corespunde cu cel al scuterului prietenului tău Eric.
Retardatul ăsta nici măcar n-a catadicsit să schimbe numerele.
Da' ce aveţi în cap, la naiba ? Crezi că nu sunteţi şi aşa îndeajuns de mult în rahat ?
Că-i nr plăcuţei lui, nu-seamnă automat că-i el autorul.
Da, da, da.
Şi dacă nu reuşim să dăm de el, înseamnă că nu-i el autorul crimei ? Asta spui ?
Antoine, nu mai e de glumă-n cazul ăsta.
E vorba de o omucidere premeditată.
Deci dacă ştii unde se ascunde Eric, trebuie să-mi spui.
Nu ştiu, îţi jur.
Să-l lichideze, să-l lichideze pe un om de-al lui Dafri,
era ultima tâmpenie pe care trebuia s-o facă.
Unde e, Eric ?
Ok, ok. Atunci ai să-i spui să se predea, pentru că dacă rămâne ascuns pe undeva.
Dafri e capabil de orice ca să dea de el.
Şi se subînţelege, să se răzbune pe soţia şi pe ţâncii lui. E un tip bolnav psihic.
O să vă termine.
Ce cauţi aici ? La naiba. Dă-i drumul, rahat !
- Dă-i drumul ! - Ce-ai să faci ?
Calmează-te !
Îţi spun să te calmezi ! Taci din gură. Îl vezi pe tipul ăla, ăh ?
E prietenul meu.
Rămâne cu târfa ta până faci rost de tot mălaiul pe care mi-l datorezi, ăh ?
După, ai să-l suni pe Eric şi-i spui că vrei să-l vezi
la o adresă pe care-am să ţi-o dau eu.
Dacă decurge totul bine,
poate că femeia ta va fi-n viaţă când ai să te-ntorci.
Ş-atunci, vom fi chit. E-n regulă pentru tine ?
Da' nu ştiu unde e, nu ştiu cum să dau de el.
Da ?
- Taie-i o ureche ! - Nu ! Nu, e-n regulă, e-n regulă.
Nu-i faceţi rău, nu-i faceţi rău !
- Am să-l sun, am să-l sun ! - Hai, sună-l.
- Ce să-i spun ? - Diseară, la 11,
sub podul Austerlitz, ăh ?
- Port de la Rapée. - Orele 23...
Podul Austerlitz...
- Eric ? - Voiam să te sun.
- Unde eşti ? - Îmi termin de pregătit geanta.
Ascultă-mă bine,
o să ne-ntâlnim la 11 diseară.
Îţi trimit adresa c-un mesaj de text. Vin cu mălaiul la mine.
Îţi închizi celularul, nu vorbeşti cu nimeni, de acord ? Ne-ntâlnim diseară.
- E-n regulă sau ce ? - Da, e-n regulă, e-n regulă.
Haide. În regulă. Mersi, Tonio. Mersi.
E bine, e bine.
Simon ?
- Ce faci aici ? Unde-i Eric ? - Acasă.
Îşi ia la revedere de la ţâncii lui.
Îi recuperez eu mălaiul şi mă-ntâlnesc cu voi mai târziu.
Trebuie să pleci. Nu poţi să rămâi aici.
Aşteaptă, nu-i el. La naiba. E fratele mai mare.
- Momentan, nu acţionăm. Nu-i coletul bun. - Ok, şefu'.
Nu-ţi pot explica, trebuie să pleci. Pleacă.
Ce faci ?
E vreo problemă ?
Trebuie să te cari, la naiba ! N-am mălaiul.
- Trebuie să te cari imediat. - N-ai mălaiul ? Faci mişto de mine, Antoine ?
- Tu m-auzi ? Trebuie să pleci ! - Calmează-te. Ce ai ?
- Hei, Moser, oprim totul ! - Cu cine vorbeşti, la naiba ?
Da' ce caută el aici ?
Doi tipi cu un scuter, se apropie de noi.
Ce facem, şefu' ?
Tu m-auzi, Moser ?
- Cu cine vorbeşti ? - Ţi-am zis să te cari, la naiba !
Cară-te !
Ce faci ? Eu sunt ! Lasă-mă, la naiba !
Dă-mi drumul, la naiba !
Azi va fi ultima zi din existenţa mea
Ultima oară când voi închide ochii, Ultima mea tăcere
Am căutat îndelungat soluţia la problemele astea
Asta-mi pare acum ceva evident
S-a zis cu a mai fi o fotocopie, S-a terminat cu monotonia, lobotomia
Azi, n-am să-mi pun nici cămaşa, nici cravata
Nu voi merge la muncă, Nu voi da mâna cu nimeni
Poliţia, nu mişcaţi !
Noa, nu pleca...
- Amin. - Sunt bărbaţi
care să ducă coşciugul ?
Îmi pare rău, Dolly. Nu am vrut să se-ntâmple asta.
Ştiu.
Îmi pare rău.
Ştiu.
Suntem mândri s-anunţăm arestarea în această dimineaţă
a numitului Kamel Dafri, autorul unui omor premeditat
asupra lui Simon Wizman şi suspectat de moartea milliardarului Aron Goldstein,
ucis cu aceeaşi armă
în noaptea de luni spre marţi.
Audierile lui Dafri şi a principalilor săi...
Clientul meu are să vă propună un târg.
Vă ascult.
Cineva din rândurile dv, un renumit copoi e băgat în toată afacerea asta.
Numele lui ?
Vi-l dau cu o singură condiţie, clientul meu va ieşi liber din acest birou
după ce şi-a luat angajamentul de a se prezenta
la orice citaţie la tribunal sau poliţie.
Acordată.
Există un proverb arab care spune că doar trei lucruri dau măsura unui om:
calitatea de lider,
averea şi nenorocirea.
Eu am avut şansa şi nenorocul de a le cunoaşte pe toate trei.
Nu ştiu dacă asta face din mine un om bun sau rău,
ştiu doar că banii nu folosesc la nimic când trebuie să murim.
Ştiu şi că moartea pare cu mult mai puţin groaznică atunci când suntem obosiţi.
După semnarea protocolului de la Kyoto, în 1997, ţările din Uniunea Europeană
s-au angajat să-şi reducă emisiile de gaze cu efect de seră.
Cote, denumite drepturi de poluare, au fost instituite
şi o bursă a emisiilor de carbon a fost lansată.
Un grup de escroci a profitat de această legislaţie pentru a organiza
o reţea gigantică de eludare a plăţii TVA-ului
între septembrie 2008 şi iunie 2009.
Luase naştere Conexiunea Carbonului.
Conform Curţii europene de conturi
ea a costat mai mult de 5 miliarde de euro Uniunea Europeană.
Între 1,5 şi 1,8 miliarde de euro sunt pierderile Franţei.
UN FILM DE OLIVIER MARCHAL
Subtitrarea: Amos Klein Subtitrari-noi. Team amos_klein@yahoo.fr
Sincronizare:  per_SEMPRE  Subs.ro Team @ www.subs.ro